Din aceasta familie fac parte urmatoarele genuri: Periophthalmus, Periophthalmodon, Boleophthalmus, Scartelaos si Zappa.
![Imagine](http://i40.tinypic.com/2gvko51.jpg)
Exista aproximativ 30 de specii in toata lumea, dar numai cateva sunt intalnite in acvaristica, si acestea foarte rar. In acvaristica se intalnesc specii apartinand genurilor Periophthalmus si Periophthalmodon.
Periophthalmodon septemradiatus, prezentat in fotografiile din acest articol atinge 10 cm.
![Imagine](http://i40.tinypic.com/igg8ih.jpg)
Probabil cei mai neobisnuiti pesti aparuti in acvaristica sunt mudskipper-ii. Acestor pesti le trebuie mai repede un terariu decat un acvariu, motiv pentru care am si scris acest articol pe un site de teraristica. Acesti pesti din familia Gobiidae au reusit sa se adapteze intr-un mod ciudat pentru a petrece mai mult timp pe uscat. Isi petrec majoritatea vietii (90%) deplasandu-se prin noroiul ramas in urma refluxului, in mlastinile dintre mangrove, de aici venindu-le si numele de mudskipper. Majoritatea pestilor atunci cand sunt scosi din apa se sufoca deoarece lamelele branhiale se lipesc intre ele din cauza lipsei apei. Mudskipper au invatat sa care cu ei apa in operculele lor mari, pentru a evita acest lucru. Pesti originari din padurile de mangrove, prefera apa salmastra dar pot trai si in apa dulce. Salinitatea in mediul lor natural este variabila din cauza mareelor.Astfel apa este mai dulce in timpul refluxului datorita aportului de apa dulce provenita din raurile care se varsa in ocean iar in timpul fluxului salinitatea creste datorita inundarii cu apa din ocean a padurilor de mangrove. Pot petrece ore in sir pe uscat vanand insecte si catarandu-se in copaci ajutandu-se de aripioarele ventrale, transformate intr-un fel de ventuza. Aripioarele pectorale s-au transformat intr-un fel de brate cu ajutorul carora se pot deplasa pe uscat. In apa prefera acelasi mod de deplasare, cu ajutorul "bratelor", pe fundul apei. Inotul acestor pesti este neindemanatic, creand mai degraba impresia unor salturi fortate in masa apei.
![Imagine](http://i39.tinypic.com/15q5hjq.jpg)
Ochii s-au deplasat in partea superioara a capului, pot fi miscati independent unul de celalalt, sunt iesiti din orbita, pestii tragandu-i inapoi in orbita din cand in cand, pentru a-i umezi (pestii neavand glande lacrimale). Vederea tridimensionala, foarte buna, ii ajuta pentru a vana insectele cu precizie. Pe uscat se pot deplasa foarte rapid, in apa fiind ceva mai lenti. Pot sari la distante de cateva zeci de cm, pentru a scapa de atacul pradatorilor sau pentru a-si impresiona perechea. Masculii sunt foarte teritoriali, in perioada imperecherii ducand adevarate lupte intre ei. Gura mare este prevazuta cu dinti puternici, vizibili chiar si la speciile mici. Cel mai mic mudskipper de abia daca atinge 5 cm iar cel mai mare 32 cm. Sunt pesti exclusiv carnivori, hranindu-se cu insecte sau larvele acestora, pesti mici sau viermi.
![Imagine](http://i40.tinypic.com/2gvko51.jpg)
Intretinerea lor in acvariu este relativ simpla, cu conditia sa le amenajam un bazin, mai degraba terariu, cu doar o treime apa si restul uscat, si cu o suprafata mare pentru deplasarea lor. Au nevoie de un nisip foarte fin pentru a nu-si zgaria pielea sensibila, ca a oricarui peste. Nisipul fin de pe malul marii este foarte bun, deoarece ajuta si la cresterea duritatii apei. Portiunile de uscat pot fi amenajate prin asezarea nisipului in panta, pentru a avea si o parte de uscat sau prin asezarea unor pietre, lemne, in asa fel incat ei sa poata iesi din apa cand doresc. Si credeti-ma, acesti pesti nu doresc sa stea in apa.
Salinitatea apei va trebui dozata la 25% din concentratia apei marine. De exemplu daca utilizam sare marina de la Sera cantitatea uzuala pentru un acvariu marin este de 3,3 kg la 100 litri de apa dulce. Pentru mudskipper punem (dupa un calcul simplu) aproximativ 82 grame de sare la 10 litri de apa. Acvariul va trebui sa fie bine acoperit pentru a pastra in interior un mediu cald si umed, specific zonelor de unde provin. Temperatura va trebui pastrata intre 26-30 grade pentru a le asigura confortul necesar. Mancarea poate fi foarte variata, acceptand orice gen de hrana vie sau congelata. Astfel ii putem hrani cu tubi, chironomus, artemia congelata, daphnia, rame mici, greieri - pe care ii lasam vii in acvariu pentru a-i vana singuri, inima de vita data pe razatoare, piept de pui etc. Mananca la nevoie si hrana granulata inmuiata in prealabil. Mudskipper prefera sa manance pe uscat mai degraba decat in apa. Acest lucru este chiar util deoarece astfel putem pastra apa curata mai mult timp.
Schimbul de apa se poate face o data sau de doua ori pe saptamana, putand chiar sa variem salinitatea pentru a simula mediul lor natural, fluxul si refluxul. Inmultirea acestor pesti nu s-a realizat inca in acvarii din cauza modului lor neobisnuit de reproducere. Astfel ei sapa in namol o galerie adanca chiar si de 1 metru, in capatul careia fac o pestera mai spatioasa unde isi depun icrele. De curand oamenii de stiinta au descoperit ca icrele nu sunt depuse in apa, pestera fiind umpluta cu aer carat in gura de catre mascul. Icrele sunt depuse pe tavanul pesterii neatingand apa. In momentul in care icrele sunt gata de eclozare, masculul inunda pestera pentru a declansa eclozarea. O adaptare neobisnuita dar foarte practica avand in vedere ca apa din care provin este practic lipsita de oxigen. Acesti pesti respira atat prin branhii cat si prin piele, respiratie specifica amfibienilor.
Cu siguranta mudskipper-ii vor deveni rapid vedetele casei deoarece se imblanzesc foarte usor, mancand chiar din palma, plimbandu-se pe mana dumneavoastra fara frica.